(Ruotsia:) Manninen, kuuletko sinä? ―Kuulen kyllä.
―Sano jotain.
―Olen ovella.
―Odota vahvistusta. Sitä on tulossa.
Kuuletko, Manninen?
Manninen, vastaa.
Saatana!
Missä isäsi on? Tarvitsen rahani.
―Sen pitäisi tulla näillä hetkillä.
―Tuo on hiton hyvää kamaa.
―Mitä siellä tapahtuu, Manninen?
―Saatanan narkkari...
―Helkkari, nyt menen sisään.
―Odota lisämiehiä!
Odota, he ovat kohta siellä!
Älä mene sinne yksin!
―Poliisi!
―Olen puhdas.
―Pysy siinä!
―Tyttö sanoi, ettei tämä ole eka kerta. ― Turpa kiinni!
Mies tulee ulos, ottakaa kiinni.
Tarvitsen ambulanssin.
Kuka antoi luvan olla täällä?
Oletteko potilaan sukulainen? ―En.
Olen poliisin huumeyksiköstä.
Nimi on Manninen.
―Vierailuaika on ohi ja sitä paitsi...
―Olin paikalla kun se tapahtui.
Hän selviää kyllä, mutta läheltä piti.
―En tajua miksi tuollainen tyttö käyttää huumeita.
―Ei hän sitä itse valinnut.
Hän oli riippuvainen jo syntyessään.
Äiti käytti huumeita raskauden aikana.
―Onko asiaan jotain hoitoa?
―Tapaus on vaikea mutta normaalit säännöt pätevät.
Ensin pitää olla omaa tahtoa ja sitten alkaa vieroitushoito.
―Miten hän pääsisi hoitoon?
―Hän voi päästä kunnalliseen laitokseen, ―
mutta jono on pitkä ja odottaa saa kauan.
―Se on siis mahdotonta.
―Kiinnostaako asia teitä henkilökohtaisesti?
Tunnetteko potilaan? ―En.
Tunnen hänet yhtä hyvin kuin oman tyttäreni. Anteeksi.
―Teidän on mentävä ja minun jatkettava töitä.
―Kiitoksia.
―Vaihtoehto on yksityinen klinikka, jos vain on rahaa.
Paljon rahaa. ―Tietenkin.
Mitä teit siinä asunnossa?
―Painu helvettiin.
―Jos et tee yhteistyötä...
Myit huumeita alaikäiselle. ―Sinulla ei ole todisteita.
―Näin kun ruiskutit sitä häneen.
―Näit väärin.
―Mistä sait sitä?
―Minä olen syytön, kama oli siellä kun tulin.
―Sinä et tajua.
Haluan nimen.
―Ei ole mitään nimeä.
Sepä hauskaa. ―Miten niin?
―Jos et sä puhu, niin mä vedän sua turpaan.
―Tämä on laitonta, et voi tehdä näin!
―Väärin!
On laitonta myydä huumeita lapsille.
Hienoa työtä taas, Manninen.
―Kiitoksia.
―Alaikäinen teholla ―
ja epäilty sairaalassa "kuulustelusi" jäljiltä.
―Sellaista sattuu.
―Nyt sattui sellaista, että Larssen teki valituksen.
Sinulla oli kaksi varoitusta, joten hyllytän sinut puoleksi vuodeksi.
―Mitä? Lasketko leikkiä?
Et voi tehdä tuota. ―Tottakai voin.
Olen pomosi ja minun pitäisi antaa sinulle potkut.
Iloksesi voin kuitenkin kertoa, että saat vielä yhden mahdollisuuden.
Mitä tiedät kansainvälisestä poliisivaihdosta?
―En mitään eikä kiinnosta.
―Helsingin huumeyksikkö pyysi pari viikkoa sitten virka―apua.
Kyse on soluttautumisesta ja tehtävä vaatii suomen kieltä.
Olet oikea mies. Sellaista sattuu.
Sinä lähdet Helsinkiin. ―En ikinä.
―Sitten saatkin vähän levätä. Paperit ovat tässä valmiina.
―Hyvä on.
Milloin lähden? ―Nyt heti.
Kollegasi Kivi on sinua siellä vastassa.
―Asia selvä, kiitos.
Terve.
―Manninen. ―Kivi.
Tervetuloa. Matka meni...? ―Ihan hyvin, kiitos kysymästä.
Mennään suoraan asiaan. Mikä on homman nimi?
―Soluttaudut venäläiseen huume― liigaan, joka tuo Suomeen heroiinia.
Me ei voida käyttää omia miehiä, kun tunnistamisriski on liian iso.
Siinä on sulle passi, ajokortti ja rahaa.
Nyt sun nimes on Kari Petola. ―Ette sitte parempaa keksiny?
―Palasit Ruotsista isänmaahasi ―
hyötyäksesi idänkaupan uusista suuntauksista.
―Ketäs nää on? ―Tarmo Kuusisto, jakelee venäläistä heroiinia täällä.
―Sit on joku mimmi. ―Se on sen tyttöystävä. Nadja Ivanova.
Asunu Suomessa kaheksan vuotta. Toimii Kuusiston tulkkina Pietarissa.
―Kuusisto hoitaa Venäjän―trafiikkia? ―Se on pikkutekijä.
Me uskotaan, että me päästään sen avulla isompien tekijöiden jäljille.
―Mitkäs mun valtuudet on?
―Tehdä tulosta mahdollisimman nopeasti.
―Onks mulle kämppää? ―On.
(Venäjää:) Kiitoksia Oleg, se oli hyvää. ―Kiitoksia itsellesi.
(Puhelin.)
Nadja, missä sä oot ollu? Mä oon soittanu sata kertaa!
―Mulla on oma elämä.
―Sä et tee täällä mitään, luuhaat kaupungilla päivät pitkät.
Mä yritän hoitaa sun velkojas. ―Et oo mikään mies, vaan selität ja selität.
(Venäjää:) Arvon ritari, sanoi tyttö, minun isäni on kuningas, ―
joka kärsi häpeällisen tappion viimeksi turjanaisissa...
Ymmärrät sä yhtään mitään? ―En. Ei sillä oo väliä. Kuulostaa hyvältä.
Lähellä on valkoisten munkkien luostari. Odottakaa minua siellä...
(Puhelin.)
Selvä, hetkinen.
Sergei. (Venäjää:) ―Terve.
Siis niin kuin sovittiin.
Hyvä. Mainiota.
Me odotetaan. Heippa.
―No?
―Sergei tulee käymään. ―Millon?
―Lauantaina. Se haluaa, että sä osallistut tuotteen maahantuontiin.
Ja sen viemiseen Ruotsiin. ―En mä sotkeudu sellaseen.
Mä en haluu yhtään isompaa palloa jalkaan.
Mä vien kaman metsään ja piirrän kartan. ―Selitä se hänelle.
―Perkele.
―Luenks mä? ―Et. Ihan paska kirja.
(Venäjää:) Otan lammasblinit. ―Täällä vai mukaan?
Meinaat, että sillä tavalla sä pääset mukaan kuvioihin? ―Niin.
Kun sen kundikaveri on poissa, sillä ei oo ketään, keneen turvautua.
―Siihen sä tarviit meiän apua. ―Niin. En mä voi iskeä sitä perinteisesti.
Sen täytyy olla joku tapahtuma, että se pystyy luottaa muhun.
―Saat Koiviston, se hoitaa homman.
(Venäjää:) Seis! Auttakaa!
―Kaiken maailman paskiaisia liikenteessä. ―Kiitos.
Hei, se ruisku... ―Ei tosta oo mitään.
Kaikillahan meillä on omat apinat. ―Apina?
―Tekee jotain, mitä ei pitäis, mut tekee kuitenkin.
Kari. ―Joo... Moi, Nadja.
―Lähtisit sä joku ilta ulos? ―Miks sä kysyt?
―Mä oon nähny sua näillä kulmilla ja ajattelin, että ois kiva tutustua.
Lauantaina? ―En.
Meille tulee vieraita. ―Voi harmi. Ehkä joku toinen ilta.
Koivistolta terveisiä, että vois sen lyönnin kans säästellä ens kerralla.
―Pitihän sen näyttää uskottavalta.
―Uskottavuus on yks asia, kolme sairaslomapäivää toinen.
―Mites sen Kuusiston kuvioista poistaminen? ―Kaikki on valmiina.
―Sille tulee vieraita ens lauantaina.
Vois saada kaks kärpästä yhdellä iskulla.
―Mitä vieraita? ―En tiiä. Ehkä ei ketään.
Kun Tarmo on kuvioissa, mulla ei oo paikkaa siellä. ―Me napataan se nyt.
(Venäjää:) Päivää.
Onko tilaus valmiina? ― On toki, ole hyvä.
Seitsemän euroa.
―Kiitoksia, näkemiin.
Hei! ―Moi.
Mitä kuuluu? ―Mitäs tässä.
―Mä etin töitä, mut ei löydy meikä― pojan hommia. ―Mikä ala se on?
―Jotain, missä ylenee nopeasti. Kiitos!
Hyvä on, tulen alas.
―En oo yheksästä viiteen ―ihminen. Teen isompia urakoita silloin tällöin.
―Pitää olla vapaata, vaikka tekeekin työtä.
Nyt töitä on ollut huonosti. ―Ai saatana...
Poliisit. ―Mistä sä sen tiedät?
―Tunnistan poliisin vaikka yleisessä vessassa.
Kaks autollista siviilipukuisia kyttiä. Silloin pitää vaihtaa menosuuntaa.
―Poliisista, päivää. Lähdette meidän mukaan. ―En mä tunne koko jätkää.
―Se me selvitetään Pasilassa. ―En mä oo tehny mitään.
―Se oli väärä hälytys.
Mikäs sulle tuli? Hei.
Mikä sulle tuli? ―Mä oon niin pulassa.
Entäs venäläinen Sergei Petrovitš? ―Se oli pakko päästää kävelemään.
Paperit oli kunnossa, Venäjältä ei tietenkään löydy rekisteriä.
―Te tarkastitte sen auton? ―Siellä oli marjoja, sieniä ja pullo vodkaa.
―Ja Kuusisto ei puhunu, vai? ―Tuskin se mitään tietääkään.
Se ei saa tajuta, miks se napattiin.
Mun oli pakko heittää keikkaa Taren kanssa.
Se oli ainoa keino, millä mä voisin maksaa mun velat.
―Käytät sä ite?
―Se on ihan hallinnassa. Mä tiedän, missä mun rajani menee.
Mä en saa edes vieroitusoireita. ―Heität sä usein keikkaa?
―Tää on hyvin vaarallista.
Mitä useammin käy, sitä varmemmin jää kiinni.
Sit koirat, ne haistaa, vaikka laittais kuinka hyvään piiloon.
―Mä tuun sun mukaan. ―Mitä?
―Mä tuun sun mukaan seuraavalle keikalle.
―Miks sä haluat auttaa mua?
―En mä halua pelkästään sua auttaa. Mä voisin itekin vähän rikastua.
Ja sä puhut venäjää, mä en osaa sanaakaan... ―Mut Tare...
―Heroiinin myymisestä saa yhdestä kymmeneen vuotta.
Sä et ihan heti sitä sun Tareas näe, kuin pleksin läpi luuri kourassa.
Moi! Mitä äijät? ―No, mitä.
―Onks pitkä kakku? ―Ei... ihan riittävä.
Entäs sulla? ―Lavastettu koko juttu.
―Aa, just just just. Tääl voi olla jotain bisneksentynkääkin.
―Äh, en mä varmaan oo niin pitkään. ―Just just just.
―Lähe pelaa korttii. Röökipanos? ―Joo.
(Venäjää:) Terve, Nadja tässä.
Poliisi sieppasi Taren.
En tiedä, ei ne kerro mitään.
En saa edes tavata.
Tapasin uuden kaverin.
Mies ei ole ensikertalainen.
Kari Petola.
On...
Kyllä se tuntee kuviot.
Hyvä, niin pian kuin suinkin.
Nähdään, heippa.
Niin?
Mitä sä oikein tahdot?
―Mä en... saa puhua Taren kanssa, kun hän on tutkintavankeudessa.
Ainoastaan sukulaiset pääsee sinne.
Tarmolla on varmaan iso huoli minusta ja minun kuulumisistani.
Ehkä te voitte kertoa hänelle, että mulla on kaikki hyvin.
Että ei oo huolia.
―Ei Tare mulle soittele.
―Mut ehkä te voisitte jättää sanan vankilaan ja pyytää soittamaan.
―Ja mitäs mä sanon Tarelle? ―Että Nadjalla on kaikki hyvin.
Että Kari Petola hoitaa asioitani. ―Kari Petola?
―Niin. Ja jos Tarmolla on jossain rahaa, sille ois ihan hyvää käyttöä.
―Hyvä, minä kerron.
(Manninen:) Entäs Venäjän mafia?
(Nadja:) Mafia on hyvä asia. Pitää pikkurikolliset kurissa.
Niin kauan kuin kävelet yksityisenä henkilönä kadulla, mafia on ystäväsi.
―Kuka meidän yhteyshenkilö on? ―Sergei Petrovitš.
Poliisi päästi sen menemään, kun saivat Taren kiinni.
(Venäjää:) Terve.
Sergei. ―Hello.
Kari. ―Andrej.
(Venäjää:) Mennään autoon.
Menikö junamatka hyvin? ―Meni.
―Minä en kulje junalla, se on kallista.
Bussi on halvempi.
―Bussi ois ollut halvempi.
(Venäjää:) Peremmälle. Istumaan.
Istu.
No mitä?
Otetaanko ryyppy vai mitä?
Vähän suolapalaa.
―Minun pitää mennä. ―Juurihan me tultiin.
Te pärjäätte ilman minua. ―Mikä kiire sinulla on? Istu.
―Vietkö minut keskustaan? ―Kaikki on lähdössä.
―Hei, mitä nyt...? ―Älä huolehdi, kaikki on kunnossa.
Nähdään myöhemmin.
(Englantia:) Milloin puhutaan bisnestä?
―Bisnestä ehditään hoitaa myöhemmin. Bisnestä huomenna.
Mä toin sulle makeisia ja luettavaa. Saat sitte tän vierailun jälkeen.
―En mä tarvii mitään makeisia. ―Kuka niitä tarvii, mut siellä ne on.
―No, kiitos.
―Mulla on melkein rauhallisempi olo nyt, kun mä tiedän, missä sä olet.
―Rikollisten ja väärintekijöiden keskellä.
―Eiks se oo sitten aika kodikasta meininkiä?
No, sä tiedät, mitä mä tarkotan.
Tiedät sä sellasta ku Kari Petola? ―En. Kukas se on?
―Sitä mä just mietin.
―Alan miehiä? ―Niin ne väittää.
―Mä voin tsekkaa, jos joku tuntee. ―Joo. Mikä se on miehiään.
Huomenta!
Herätys!
Aamiainen.
Kahvia.
―Lähetääs aamiaiselle.
(Venäjää:) Bisnes...
Vastaat itse itsestäsi, jos kytät saa sinut kiinni.
Sinä kuljetat autoja.
Autobisnestä.
Se on peitehommasi.
Saat myös paketin.
―Sä tuot auton ja viet lastin mukanasi.
Autot on sun peitehommia miliisiä varten.
―Kuinka usein?
―Joka viikko auto, kerran kuussa paketti.
―Kerran viikossa auton ja lastin kerran kuussa.
―Ymmärrän.
Pitäähän rajavartiomiesten tottua mun naamaan.
Mut miks niin harvoin? Mä voisin viedä useamminkin.
―Kaveri on kovin innokas.
Ensin pieni bisnes.
Sitten suuri bisnes.
―Ensin pientä bisnestä ja myöhemmin suurempaa.
―Ymmärrän.
Onko kahvia?
(Kivi:) Tossa on rahat. Ei muuta ku nimeä alle vaan.
Ois pitäny syynätä Sergein taustat tarkemmin.
―Se hoitaa koko Suomen trafiikkia. Kouluttaa nyt meikäläistä alalle.
―Millon sulla on ensimmäinen keikka? ―En tiedä.
Mä en autoa sinne viedessäni tiedä, tuunko mä lastin kanssa takasin.
―Kuinka isoja lasteja sä tuot? ―En kai mitään isoa näin alkuun.
―Mihin sä toimitat tavaran? ―Jemmaan metsään.
Nadja myy kartat vähittäismyyjille.
―Toimita mulle kopiot kartoista. Me laitetaan kätköt seurantaan.
Mitä Nadja tienaa tästä? ―Ei mitään.
Se on velkaa sille liigalle ja lyhentää reissuilla sitä.
―Tarkkaile tilannetta ja etene varovasti. (Puhelin.)
―Nadja.
No niin, terve.
Häh? Huomenna?
Sehän kuulostaa hyvältä.
Hei, jutellaan enemmän sitte ku mä tuun himaan.
Kaks litraa maitoa, okei. Hyvä. Moi moi!
No ni, huomenna lähtee eka auto Pietariin.
―Ei muuta ku hyviä salakuljettamisia sitte vaan.
Da svidanija.
(Manninen:) Onks kaikki autokeikat tämmösiä?
(Nadja:) Ei sinne mitään vanhoja autoja olla kuskattu vuosiin.
―Hei, jalat alas, tää mikään Lada oo. Tää auto maksaa enemmän ku sinä.
Passi ja auton paperit, kiitos.
―Mä en kestä noita koiria. ―Älä nyt hermoile.
Eihän meillä oo mitään mukana.
―Koirat haistavat, jos on koskettanut ainetta. ―Mitä?
Oot sä vetäny fiksit tänään? ―Mun on pakko.
Ei mun hermot muuten kestä rajan ylitystä. ―Voi helvetti sun kanssas.
―Olkaa hyvä. Voitte mennä. ―Kiitos.
Passit.
―Auton paperit. ―Ahaa, joo.
Mihin se meni?
―Ne juovat teetä ja katsovat, löytyykö epäselvyyksiä, ―
että voisivat sakottaa.
―Paljos sakko on? ―Se selviää, kun se tietää, paljonko sulla on rahaa.
―Ihan pelleilyä. ―Nii―in.
Kuvittele, miltä susta tuntuu, kun on lasti päällä.
Asia kunnossa. Hyvää matkaa.
Terve.
―Hieno auto. ―Niin on.
―Hyvä.
Pitäis saada se lasti ja lähetään saman tien takasin.
(Venäjää:) Ei, takaisin pääsee vasta torstaina.
Lasti viedään torstaisin.
―Pitäis lähteä vasta torstaina. ―Siis kahen päivän päästä?
―Suomeen menee paljon rekkoja torstaisin.
Meille on hyvä asia, että raja on tukossa.
―Torstaisin menee paljon rekkoja Suomeen. Meille se on hyödyksi.
Sergei...
Tämä bisnes on minulle liian pientä.
Haluan tehdä jotain suurempaa.
(Venäjää:) Ensin pientä ja sitten suurta bisnestä.
―Ensin pientä bisnestä, myöhemmin isompaa.
―Aina sama juttu. ―Me ollaan pieniä ihmisiä.
―Me ollaan pieniä ihmisiä.
―Nadja hei, sano tolle Sergeille, ―
että vaikka se onkin pikkuriikkinen äijä, sillä on helvetin iso sydän.
―Sano sille että se on iso mies ja sillä on iso sydän.
―Hän sanoi, että sä oot iso kaveri ja sulla on iso sydän.
―Se on ihan oikeessa. Na zdarovje.
(Venäjää:) No niin...
Auto on valmiina lähtöön.
―Tällä autolla mennään Suomeen. ―Vau.
Kiitos, Sergei.
(Venäjää:) ―Tankissa on 200 grammaa heroiinia.
Jos tullissa tulee ongelmia, ―
maksat dollareilla, et missään nimessä euroilla.
Dollarit ovat halvempia, mutta he eivät sitä tiedä.
―200 grammaa on kätketty bensatankkiin.
Jos pitää voidella rajavartioita, maksa dollareina, ei euroilla.
―Missä mun dollarit on?
―Dollarit ovat omassa taskussasi.
Jos kärähdät, vastaat maksuista itse.
―Jos tulee ongelmia, maksat omista rahoista.
―Joo, totta kai. Spasiba.
―Onnea matkaan.
Oon parin tunnin päästä rajalla. ―Aika viime tinkaan ilmoitat.
―Näissä tuppukylissä ei oo kenttää. ―No, vastaisuuden varalle. Auto on?
―Sininen Opel, XFH 521. Kama on bensatankissa.
―Sä kätket kaman metsään? ―Joo, ja toimitan kartat sulle.
―Okei. Mä pystyn vaikuttamaan vaan Suomen puoleiseen rajaan.
Venäjän puolella sä oot omillas. ―Totta kai. Moi.
(Venäjää:) Passit ja auton paperit.
Purkki tänne.
Purkki tänne!
―Migreenilääke.
―Ilmoititteko tulliselvityksessä, että mukana on lääkeaineita?
―Lääkkeet piti merkata paperiin. ―Ai jaa. Enhän mä tota tienny.
Ne on mun henkilökohtaset lääkkeet. Migren.
―Entä sitten? Ne pitää kirjoittaa selvitykseen.
Nouskaa autosta.
―Mitä? ―Ulos autosta.
―Ulos autosta!
Tällä miehellä on lääkkeitä.
Niitä ei ole ilmoitettu.
Voit mennä, kutsun myöhemmin.
Suomeenko? ―Niin.
―Suomi on kaunis maa.
Tyttäreni haluaisi kovasti mennä sinne.
Kaikki lääkkeet pitää ilmoittaa ennen maahan tuloa.
Ette tehnyt niin. ―En.
Minä en tiennyt.
Lääkkeet ovat henkilökohtaiseen käyttöön.
―Onko tämä teidän allekirjoituksenne? ―On.
―Sitten olette syyllinen.
―Mikä on summa?
―Mikä summa? ―Sakko.
Paljonko on maksettava?
―Tämä on vakava juttu.
Nyt teidän pitää mennä oikeuteen Pietariin.
―Tulin juuri sieltä.
―Nyt teidän pitää mennä sinne taas.
―Toimitan Pietariin autoja.
Hienoja autoja rikkaille.
He eivät pidä siitä, etteivät saa autojaan.
―He löytävät jonkun muun kuljettamaan niitä.
―Sitten menetän työni.
―Te suomalaiset luulette, että voitte kulkea täällä miten huvittaa.
Pidätte Venäjän lakia vitsinä.
Itse olette samanlaisia.
Venäläisillä on aivan yhtä hankalaa Suomen rajalla.
―Ymmärrän.
Oliko tyttärenne vaikea saada viisumia?
―Me vaikeutamme teidän kulkuanne ja te meidän.
Sellaista on elämä.
―Entäpä jos...
Mitäpä jos minä hankin hänelle viisumin?
―Turistiviisuminko? ―Ei.
Viisumin kolmeksi kuukaudeksi.
Mitä tapahtui? Epäiliks ne sua?
―Ei mitään. Pieni väärinkäsitys.
Terve. ―Terve.
―Mä tarttisin puollon tän henkilön viisumianomukselle.
―Kuka tää on? ―Rajavartiolaitoksen johtajan tytär.
―Sillä lailla. ―Sillä lailla. Tossa on tilitys keikasta.
Tossa on kartta kätköpaikkoihin.
―No, ei ollu hääppönen keikka. ―Se oli koeajo.
Tare sanoi, että rahaa ei ole. Kaikki, mikä on tullut, on mennytkin.
―Tare sanoo aina, että laita rahaa sivuun pahan päivän varalle.
―Oliko teillä paljonkin hyviä päiviä?
―No, ei. ―Sitten ne rahat on menneet.
―En mä muuten, mut ku Tarmo aina antaa mulle rahaa.
Mulla ei oo nyt rahaa. Mä tarvitsen sitä rahaa nyt.
―Yleensä jos ei oo rahaa siihen, mihin tarvitsee, ―
kannattaa miettiä, tarvitseeko sitä oikeasti.
―Joo, mä ymmärrän. Okei.
―Ota tää, enempää ei ole. ―Kiitos.
―Ja Nadja, ―
Tare antoi ymmärtää, että kukaan ei oo kuullukaan tästä Kari Petolasta.
―Hän on ollut monta vuotta Ruotsissa.
Siellä varmaan tunnetaan paremmin. ―Kukaan ei oo kuullu hänestä.
Nadja!
(Venäjää:) Tule ulos, Kari!
Kuuletko sinä?
Tanssitaan!
Tulkaa katsomaan, miten upea maailma on!
Tulkaa kaikki ulos!
Miksi te istutte siellä ikkunoiden takana?
Tulkaa pitämään hauskaa!
Mitä te istutte siellä?
―Älä huuda siellä keskellä yötä!
―Odotan sinua tanssimaan!
Pidetään hauskaa!
Katsokaa miten minä lennän!
Minä lennän!
―Poliisista, terve. Mikäs täällä on hätänä?
Onks kaikki kunnossa? ―Vaimo sai keskenmenon kuukausi sitten.
Se oli nyt ekaa kertaa ulkona. ―Okei, pidä naisesta huolta.
―Jatkakaa te vaan. ―Selvä, hyvät jatkot.
―Mitä vittuu sä huutelet?
―Tanssitaan. ―Mistä helvetistä sä sait rahaa?
―Ritarini, tanssitaan. ―Tässä on sulle ritaria.
(Nadja vaikeroi.)
(Puhelin.)
Terve, Sergei.
On.
Hienoa.
Hyvä on, minä kerron Karille.
Nähdään, heippa.
Sergei soitti. Hän on kehunut sua jo ylöspäin.
Haluaa katsoa, kuinka selviydyt isommista eristä.
―Millon? ―Ens viikolla on keikka.
Silloin sinä näet isomman pomon.
Tekstit: Anna Alho YLE 2011